- Tidigare: - Svart lapp: död eller kommer att dö.
Ni bestämmer vilka som räddas. - Vi hittar din mamma, jag lovar.
- Jag gav henne svart lapp. - Jag säger inte att mamman är död.
Jag kan inte hjälpa din elev med dränage.
- Hon kan bli hjärnskadad. - Jag fattade ett medicinskt beslut.
- Ett känslomässigt beslut. - På andras bekostnad.
Dör hon är det vårt fel.
- Malayas ex? - Om du dör när du är gravid...
Jag dör inte I kväll. Säg inget till Malaya.
Mamma och min bror är skadade!
- Vi har ingen täckning. - Ingen vet att vi är här.
- Min fru är här inne! - Hon kommer att förblöda.
- Varför gör ni inget? - Hon är för allvarligt skadad.
- Sätt I gång. Rädda hennes liv. - Christa, Mario och Heather saknas.
- Stjärnorna lyser så vackert. - Ja, det gör de.
Dimman lättar.
Lily, jag har ett uppdrag åt dig.
Vad är det? Lever hon fortfarande?
- Knappt. - Fortsätt, då.
Svaga men jämna andetag. - Malaya, kolla lungorna.
Slangen är klar för dränage. 500 ml blodförlust.
- Lungorna fungerar. - Och pupillerna reagerar på ljus.
- Ultraljudet är negativt. - Hon vaknar inte.
- Hjärnblödning? - Nej, skadade luftvägar.
Dränaget blev försenat. Bristen på syre gjorde så att hon föll I koma.
- Vem satte slangen? - Jag.
- Gjorde du det själv? - Jag hade inget val.
Jag förstår.
- Dr Rorish, vi måste prata. - Jag har inte tid.
Du får ta dig tid.
- Har du sett läkarna från Angels? - Nej. Vi åker nu, ska du med?
Nej, tack.
Fortsätt, Lily!
- Signalerar du med ljuset? - Det är ett morsemeddelande.
S... O... S.
- Hon är med I scouterna. - Ja, det är klart.
Tack.
- Hej. Är du vaken? - Ja.
- Malaya är tillbaka. - Ja, hon jobbar ju här.
Får jag säga att du är här?
- Carla... - Nej.
Hon lämnade mig när jag sa nej till behandling.
- Hon brydde sig inte om barnet. - Hon brydde sig om dig.
Men det spelar väl ingen roll nu? Man är den man är.
Jag tänker leva till I morgon.
Jag vill leva en vecka till. Jag måste vara stark utan henne.
Okej. Jag finns här om du behöver mig.
Tack.
- Förresten, god morgon. - Jag visste inte att det var morgon.
Ser du? Jag överlevde en dag till. Jag sa ju det.
Hallå? Hör ni mig? Hallå?
- Ja! Hör du mig? - Christa? Är det du?
Neal! Ja, det är jag! Jag har tre personer här nere!
- Två röda och en grön! - Vi kommer!
- Du har flyttat in ser jag. - Ja.
- Vi har mycket att göra. - Vad hände där ute?
En kedjekrock med flera dödsoffer.
Larmcentralen ringde. Dr Miles Caster ringde dem.
- Har du träffat honom? - Jag ska. De ska göra en utredning.
- Vad ska de utreda? - Dig. Och dr Hudson.
Det gäller Jocelyn Barry. Lät du Pineda utföra dränage...
- ...när ni vårdade en döende kvinna? - Hon heter Connie Riner.
Hon är inte döende längre, hon är hos sin son.
Hon fick svart lapp. Vi har färgkoder.
- Grön betyder... - Jag kan koderna.
Varför ignorerade du då en svart kod och lade tid på...
...att rädda ett liv? Det var precis det vi gjorde.
Jocelyn Barry är I koma. Hon kan bli hjärnskadad.
Vi fattade ett beslut. Jag står fast vid det. Tack.
Jag vill bara veta vad som hände. Jag försöker hjälpa dig.
- Jag försvarade dig på telefonen. - Tack. Jag vill inte ha din hjälp.
Och jag vill inte använda tandtråd, men om jag ska le...
- När tror du att de kommer? - Snart.
Lily! Hör du?
Rör dig inte, Katherine, även om du blir glad!
Du klarade det, Lily!
Vad gör du?
- Jag är ledsen, Gary. - Nej! Fortsätt!
- Hon har gått bort, Gary. - Nej, nej. Jag tror inte på er.
Vi gjorde allt vi kunde. Hon är död. Jag är ledsen.
- Det är du inte! - Det här hade hon inte velat.
Hon är ju inte här längre. Det var väl det du sa?
Herregud. Herregud, herregud...
Nej!
Hon kan inte vara borta. Hon kan inte.
Nej, Gary! Nej!
- Gary... - Nu får jag se henne igen!
Lägg ner vapnet!
- Här kommer de. - Vi var oroliga.
Blodtryck: 90/60. Puls: 120. Han har förlorat en liter blod.
- Fria luftvägar, men medvetslös. - Kör honom till akuten.
- Är det skottoffret? - Jag bevittnade det.
- Lång historia. - Vi måste prata med dig.
- Vi hjälper honom först. - Vad hände?
Säng tre!
Två blodpåsar. Leta efter utgångshålen.
- Kulan har inte gått igenom. - Vi vänder på honom.
- Det är en kula. Stoppa blödningen! - Ska du ta paus?
Nej. - Amy hämta häftpistolen!
Vi kollar igen. Vänd honom på tre. Ett, två, tre.
- Jag ser inget hål. - Då kan vi stoppa blödningen.
Vad du och Neal än gjorde står jag på er sida.
Jag visste inte att folk valde sida. Vi gjorde bara vårt jobb.
- Vad är det? - Hur är det med dig?
Sextonårig kille med koniotomi. Han måste röntgas.
Koniotomi? Gjorde du det?
- Christa, med en tolvårings hjälp. - Vilken kväll!
Jag måste jobba. Du får sitta med sjuksköterskorna.
Du kan säkert vara till stor hjälp för dem.
- Du vet väl att du räddade deras liv? - Vi gjorde det.
Okej. Vi gjorde det.
Vi måste röntga bröstkorgen. Han får ingen luft.
En trakealtub, tack. Nu gör vi det på rätt sätt.
Vad ska det betyda?
Inget. Som du sa: vilken kväll!
- Jag klämmer påsen en gång till. - Okej.
Vänta. Syrenivån I blodet kan sjunka på ett ögonblick.
En gång till. Vi använder den här.
- Trä över den nya tuben. - Du har nog rätt.
- Ny tub är klar. - Syrenivån är nästan nere på 70.
Trakealtub, tack.
- Jämn andning I båda lungor. - Syrenivån stiger.
Tusan, handskarna fastnar!
Mario, du blöder.
- Ingen fara. - Du kan inte blöda på en patient.
- Dr Leighton, syr du? - Nej, jag gör det.
Jag bad inte om din åsikt. Gå härifrån. Nu.
Gå och prata med honom.
Dr Leighton?
Risa, boka operation åt Elliot.
Vi är inte klara, han behöver trakeotomi.
- Han kvävs! - Jag har ett sår vid tuben.
Påbörja utsugning.
Risa, vi måste operera nu. Kalla på Cole Guthrie.
Dr Cole Guthrie kom inte in.
Har vi operationssal kan vi göra det själva.
Kom han inte in?
Aj!
Min systerdotter grät mindre när jag rev av ett plåster från hennes knä.
- Jag kunde ha stoppat honom. - Hon kallar mig Doc McStuffins.
Han hotade med vapen. Det kunde ha gått illa.
Det gick illa.
Vi lämnade honom och hans döende fru. Vad skulle han göra?
- Vad skulle vi göra? - Nåt mer.
Vi skulle ha gjort mer.
Ett till.
Förlåt, jag...
Jag menar inte att det var vårt fel.
Vi hade ingen kontroll. Vi följde bara direktiven.
- Sa du "Doc McStuffins"? - Hon är en seriefigur...
...som opererar sina leksaker.
- Det skulle du inte ha sagt. - Varför det?
Nu kommer jag att kalla dig för det.
- Om du gör det... - Vad händer då?
Elliots trakealtub sitter bra.
Mediastinal krepitation. Jag kan fixa det.
- Och Jocelyn Barry? - Hon röntgas nu.
- Är hon vid medvetande? - Det hade jag sagt.
- Vi blir utredda. - Vi måste fatta beslut.
Som om det skulle frikänna oss.
Jag är säker på att vi gjorde rätt, Neal.
Du har sagt att lågt självförtroende inte är lika farligt som för högt.
Jag är glad att vi räddade nån, men det kanske inte var rätt ändå.
Dr Guthrie? Dr Guthrie!
- Carla är här! Är hon okej? - Prata med henne.
- Du borde ha sagt nåt! - Jag har tystnadsplikt.
- Du är hennes vän. Min vän! - Och hennes läkare.
Hon bad mig att inte säga nåt. Jag försökte övertala henne.
- Vill hon inte träffa mig? - Hon menar det inte.
- Jo, det gör hon. - Malaya, hon är I extrarummet.
Gå in till henne. Det är det enda rätta.
- Heather? - Hej.
- Jag menade inte att skrämma dig. - Hellre du än en överläkare.
Om du vill prata med nån...
Nej, det lugnt.
Det kan inte ha varit lätt.
Det var jag som bad Mario lämna henne-
-avskriva henne, låta henne dö.
- Om jag inte... - Det var inte ditt fel!
Jag trodde inte att vi skulle överleva.
Jag är så ledsen.
- Förlåt att jag är ett sånt vrak. - Det är du inte.
Du är bara lite... känslosam.
- Jag måste gå upp. - Okej.
- Jag finns här om du behöver mig. - Tack.
- Hon har förlorat 500 ml blod till. - Hur mycket blödde hon innan röntgen?
500 på vägen, 500 här, och nu 500 till.
1,5 liter? Hennes bröst kan inte blöda så mycket.
Hon måste ha inre skador. - Malaya, ring blodbanken.
Centralkatetern har punkterat levern och dränerat direkt därifrån.
Vi klämmer igen och opererar.
- Herregud! Jocelyn? - Är du systern?
Ja. Hon ringde och sa att hon mådde bra.
Sen svarade hon inte. Vad innebär en punkterad lever?
Är hon medvetslös? Vad hände?
Vi gör allt vi kan. Du måste vänta där ute.
Hjälp henne!
- Malaya, ingen klandrar dig. - Det borde de. Och dig, också.
Senast jag utförde koniotomi var I skolan, på ett lik.
Kan du dra den åt sidan?
Först hittade jag inte rätt punkt. Jag tog nästan fel membran.
- Jag kunde inte utvidga med fingret. - Du skar inte sönder artären.
- Jag var ett vrak! - Sax, tack.
Det var länge sen, men jag och mina föräldrar bråkade när jag tog examen.
De sa att jag var störig eftersom jag inte ville posera I vit frack.
Tråd, tack.
Så ja. - Alla kallade mig läkare-
- men jag var samma person som dagen före, när jag inte hade läkartitel.
Det du kände där ute, fruktan och osäkerhet, är helt normalt.
Du var modig och medicinskt sett så imponerande-
- att jag verkligen inte hade kallat dig för ett vrak.
Skär här.
- Försvinner den nånsin? Fruktan? - Nej, jag tror inte det.
Men man blir bättre på att dölja den.
Du är en bra läkare, Christa. Gör dig själv en tjänst och erkänn det.
Han stack I går. Jag fick precis veta det själv.
- Vad menar du? - Samma sak hände I San Francisco.
Det är så han gör. Han sticker.
Cole verkade så stark, som om inget rörde honom I ryggen.
Problemet var insidan.
Sånt han inte ville att nån skulle se.
Förlåt, jag skulle aldrig ha gått I god för honom.
Du försökte bara hjälpa honom. Han har tur som har dig som pappa.
- Hej! Hur är det med handen? - Bra.
Jag pratade med Heather. Hon var verkligen upprörd.
- Kan hon inte säga det själv? - Folk öppnar sig inte för dig, Mario.
- Men hon öppnade sig för dig? - Ja. Hon grät.
Du måste inte låtsas som om det inte var fruktansvärt.
Okej.
Okej. Det kanske är olägligt, men jag ska nog bjuda ut henne på dejt.
- Vem? - Heather.
Jag tror att vi har nåt.
Det kändes så nu, och I går kväll. Vad tror du?
När vi kramades varade det längre än vanligt.
Kropp mot kropp liksom.
- Som en tryckare... - Det...
Det låter... Jag måste gå.
Jag hörde vad som hände med Cole. Hur är det?
Vi har förlorat en bra läkare.
Jag vet inte vad du tror att du vet, men det gör du inte. Håll käften.
Jocelyn Barrys journal.
Ingen förändring.
- Malaya är arg på oss. - Hon har haft en tuff dag.
- Den här patienten måste vakna. - Jag går och kollar till henne.
Det var som en krigszon. Man kan inte döma folk I såna situationer.
Ni gjorde ert bästa.
Men hon är medvetslös och har sprucken lever.
Ni var modiga som slogs, jag gömde mig I min pyjamas.
- Du fick hjärtinfarkt. - För nio dagar sen!
Ni är hjältar.
- Hur är det med Carla? - Jag förstår mig inte på er.
- Jag respekterar hennes önskningar. - Ni älskar ju varandra! Det räcker.
Du kan inte göra nåt mer här, men vid Carlas sida kan du göra skillnad.
Gå. Jag tar hand om henne. Gå.
Jag säger tre saker, och så upprepar du dem. Okej?
Penna, kopp, telefon.
- Har han varit vaken länge? - En halvtimme.
Den här är lite svårare. Kan du stava "värld" baklänges?
D-L-R-Ä-V.
Imponerande, mr Martin. Du hade tur.
Jag har en till fråga.
Vet du vilket år det är?
Nej.
- Ditt namn? - Nej. Jag sa att jag inte minns.
Han har korttidsminne, det är allt. Kulan måste ha träffat tinningloben.
- Vem är hon? - Dr Pinkney.
- Minns du hur du hamnade här? - Nej. Jag har ont I huvudet.
- Varför är jag fastbunden? - För din egen säkerhet.
Du blev skjuten.
Du försökte ta livet av dig.
- Va? - Minns du din fru? Lisa.
Vilken fru? Herregud! Vad händer med mig?
- Du ser bra ut. - Ljug inte.
Sexig sa jag inte.
Jag har saknat dig.
Jag är här nu. Jag lämnar dig inte.
Varför fick jag hjärntumör också?
Du är nog den mest otursförföljda patienten I USA.
Tack för att du medger det.
De vill visst sätta I gång förlossningen.
Jag dör inte I dag. Inte I kväll heller.
Varje dag han får där inne gör honom gott. Förlossningen kan vänta.
Den kan nog inte det.
Det jag gör nu är precis det du bad mig om.
Jag försöker skydda ditt barn.
- Är tiden ute? - Inte för din son.
- Det var väl det du ville? - Ja.
Han ska heta Philip, förresten.
Efter pappa.
- Kan du lova mig nåt? - Självklart.
Jag vill så gärna hålla honom innan jag dör.
- Din bror mår bra. - Men han kan inte prata?
Inte förrän trakeotomituben är ute.
Jag kan inte tacka er nog.
Du hade tur. Du fastnade med de två bästa läkarna I L.A.
- Vi ska se hur du mår. - Snart går du igen.
- Självklart, gumman. - Känner du det här?
Gör det igen. Jag tror det.
Det här?
- Ja! - Gör du?
- Mamma, det är otroligt! - Och det här?
Ja!
Och det här?
Ja!
- Försök resa dig upp! - Jag ska nog ta det lite lugnt.
Ja. Det kan dröja innan din mamma kan gå igen.
Din mamma vill att ni ska friskna till.
Hon älskar er bägge.
- Vad händer? - Blodtrycket sjunker.
Hon måste blöda invärtes.
Vi måste operera på en gång.
- Dör hon? - Hon är ostabil. Hon dör inte.
Det är ert fel. Ni måste rädda henne.
Det är ingen där.
Hon behöver en kirurg, hon har organsvikt.
Du får reparera levern.
Levern har tusentals blodådror. Jag måste ha fler kirurger till hjälp.
Hon får inte förblöda. Du måste fixa levern!
Eller det kanske du inte måste...
Ge mig en ballongkateter.
Vi leder blödningen bort från levern.
Reboa? Det är galet!
- Jag håller med, dr Hudson. - Det är galet, men vi gör det.
- Då går vi. - Nej, det gör ni inte.
Det är det enda vi kan göra för att få mer tid att rädda henne.
Reboa inte är godkänd akutvård.
Inte på kirurgavdelningen heller.
Ingreppet är experimentellt, och vår enda chans.
Jag blundar. När jag öppnar ögonen är ni borta.
- Gina, välkommen till Angels. - Gå!
Hon är I chock. Systoliskt under 70, blödning under diafragma.
- Reboa hjälper. - Jag har aldrig gjort det förr.
Det har ingen av oss.
Ballongen flyter upp I aortan. Sen blåser vi upp den ovanför blödningen.
Om vi blåser upp den på fel ställe, eller för mycket...
- Jag förstår. - Svag puls.
En kateter till låret, Maria.
Jesse, röntga så att vi ser ballongen.
Jag gör I ordning röntgenapparaten. - Dr Savetti, hjälp till.
Är du inne, Neal? Neal?
Jag är inne, Leanne!
- Tråd, tack. - Blodet är rött och pulserande.
Då är vi I ljumskartären, och inte...?
- I venen. - Precis.
Skalpell, tack.
Jag måste utvidga luftröret så att ballongkatetern får plats.
Jag fattar varför vi inte fick lära oss det här.
Får vi inte in den här I pulsådern är det kört.
- Den är I pulsådern. - Inget blodtryck.
- Förbered för hjärt-lung-räddning. - Dags för ballongkatetern.
Jag stabiliserar tråden.
Långsamt nu. Långsamt.
Jesse, var beredd med röntgen.
Ett, två, börja.
- Längre. Försiktigt. - Den måste högre upp.
- Jag har ingen puls här. - Svag puls här.
- Vi har operationssal. - Vi får se om vi behöver den.
Jesse, röntga igen.
Där. Blås upp ballongen. Är du klar?
- Funkade det? - Röntga.
Mario, kolla pupillerna.
Där. Den sitter perfekt.
Kom igen.
Blodtrycket normaliseras. - Nu kan du säga det, dr Savetti.
Säga vadå?
Att det funkade.
Kör henne till operation.
Vad hade du gjort om du fick välja?
- Hade du velat minnas? - Jag vill inte glömma hela mitt liv.
Jag hade nog inte velat veta.
Du hade I alla fall vetat att du en gång var älskad.
Förresten, det där får inte hända igen.
- Att vi blir hotade med vapen? - Vi kan aldrig kyssa varandra igen.
- Varför inte? - Det känns inte rätt.
- Varför inte? - Det gör bara inte det.
- Du är jätteduktig. - Herregud. Det gick så fort!
- Pitocin kan ha den effekten. - Jag vill bara få ut honom.
När som helst nu.
Pulsen sjunker. Kom igen. Krysta en eller två gånger till.
- Vi är klara. Är du klar? - Det här klarar du. Ett, två, tre!
Jag har honom.
Fort. Vi måste intubera.
- Blodprov och glukos. - Varför gråter han inte?
- Är ni inne? Varför dröjer det? - Han har 3 på apgarskalan.
- Vad händer? - Det är okej. Fäst påsen.
- Allt är bra här, mamma. - Gudskelov. Du klarade det, Carla.
Nu ska du få se honom.
Vänta. Carla? Carla!
Hon reagerar inte.
Ingen puls. - Jag lovade att du skulle få träffa barnet.
Hon andas. Påbörja kompressioner.
Ingen blödning. Bra blodtryck. Några anfall?
- Blodpropp? - Kanske. - Kom igen, Carla.
- Det är tumören. - Hjärnödem?
Ja. - Ge mig atropin och dexametason.
Carla? Nej! Kom igen!
Riv upp dem! Sätt I dem, sen steroiderna. Fort!
Carla, lyssna på mig. Vi är båda jäkligt envisa.
Vi är starka kvinnor. Nu måste du vara stark och envis.
Håll ut lite till. För din egen skull, för min och Philips.
- Ingen reaktion på atropinen. - Adrenalin, svalgtub och EKG.
Carla? Hör du mig? Carla? Carla!
Tryck min hand om du hör mig.
Jag vet att du tog min klänning och spillde vin på den.
Carla!
- Pulsen är stabil. Mer dexametason? - Ja.
- Jag ordnar plats på intensiven. - Nej, bara på avdelningen.
Hon vill inte ha mer vård. Får jag be om en tjänst?
Vi måste få ner hennes son hit.
Han behöver rehabilitering, men snart är det bara ett litet ärr kvar.
Ni var så modiga allihop.
Jag bara låg där. Jag kunde inte göra nåt.
Var tror du att deras mod kom från?
Jag vet att du är modig nu.
Jag vet också att du inte har nån känsel I benen.
Katherine, jag kan inte lova att du får tillbaka rörligheten.
Men jag hoppas det. Ibland löser det sig av sig självt.
Men jag vet att du inte behöver ljuga för dem.
Ni anar inte hur mycket jag gillar att han inte kan prata.
Jag går nu.
När kan hon resa sig?
Okej, ungar. Kom hit.
- Hej! Är du på väg hem? - Ja. Hem till sängen.
- Ska du med? - Ursäkta?
- Jag menade inte... - Vänta!
Det är några som vill prata med dig. Pressen.
- Den har jag gått på förr. - Det är sant.
En bild på när du hissas upp från ravinen har visst spridits på nätet.
Hur är det med dig? Vilket skift!
Berätta vad som hände. Du förtjänar lite beröm.
- Hur ser jag ut? - Vacker.
Tack ska du ha. För I dag och för allt.
Neal? Kom och titta.
Hon har talat.
Det är bästa nyheten jag har fått på hela dagen.
Tror du att vi fattade ett dåligt beslut?
- Det slutade ju bra. - Det var inte det jag frågade.
Jag vet det.
- Jag hörde att det blev en pojke. - Ja. Han heter Philip.
Han är döpt efter hennes pappa.
Philip den andre, pappa till Alexander den store.
Ett starkt namn till en stark pojke.
- Hur är det med henne? - Hon lever.
Det gör Jocelyn också. Hon klarar sig, Malaya.
Gudskelov.
Dr Rorish, jag är ledsen. Jag hade ingen rätt...
Jo, det hade du.
Hon lever, men det betyder inte att jag slipper undan.
Jag försatte dig I en svår situation, och det är jag ledsen för.
Men du svek henne inte över huvud taget.
Men gjorde jag rätt I att hämta Connie?
Jag undrar om jag hade letat upp henne om jag inte hade träffat sonen.
Och svaret är...
...nej.
Jag fattade ett beslut grundat på mina känslor.
- Om Jocelyn hade dött... - Hon dog inte.
Nej, det gjorde hon inte.
Gå in dit, där du hör hemma.
Tiden är dyrbar. Tro mig.
Jag höll mitt löfte. Här är han.
- Din son. - Ta honom närmare.
Jag kan göra mer än så.
Det är okej en liten stund.
Hudkontakt är bättre än alla sjukhusmaskiner.
- Dr Guthrie? - Ja?
Det kanske är opassande, men jag är ledsen för det med din son.
Godhet är aldrig opassande.
Om Cole hade träffat min pappa hade han insett vilken tur han har.
Det finns ingen instruktionsbok. Vi gör så gott vi kan.
Jag hade varit bättre på det nu än jag var då.
- Kan vi testa det? - Va?
- Jag behöver faderliga råd. - Varför inte?
Du vet Heather Pinkney? På kirurgen.
- Jag är gammal, men inte blind. - Då fattar du!
- Du gillar henne. - Vad ska jag göra?
- Hon är för bra för mig, va? - Det stämmer inte.
Du har rätt. Du är bra på det här. Ska du prata om självförtroende nu?
Det har du funnit som läkare. Du är rädd, men gör det ändå.
- Men det visste du redan. - Jag kanske bara behövde höra det.
- Tack, pappa. - Det var så lite, min son.
Hej!
Vad gör du här? Ni från kirurgen ska inte vara här.
- Varför dissar du mig? - Jag vill bara göra det som är rätt.
- För vem? För mig? - Nej, inte för dig.
Nej, du är inte typen som bara gör det som är rätt.
- Folk förändras. - Är det så?
Ja.
Jag fick precis höra. Jag är så ledsen.
Barnet får aldrig veta hur fantastisk hon var.
Jo, det får han. Du ska berätta det för honom.
Hon fick träffa honom. Det var väl bra?
Bättre än bra.
Översättning: Marie Karlsson www.btistudios.com